Кадило. 16 ст.
16 століття. Срібло, золотіння. Україна.
Кадило – посудина для обкурювання пахощами (зазвичай, фіміамом / ладаном) простору, предмети і людей під час богослужіння. Зазвичай складається з двох чаш, верхня з котрих має прорізи для виходу диму. Це кадило є типовим зразком виробів, виготовлених під впливом пізньоготичних мотивів. До нижньої чаші і хреста прикріплено ланцюжки, з’єднані зверху з коптильником у вигляді срібної пластини з невеличким кільцем. У 1541 р. кадило подарував Успенському собору Києво-Печерської лаври Іван Горностай – маршалок надвірний, підскарбій земель князівства Литовського, староста Мінський та Слонимський.
![01.DM_7904.jpg](/_next/image?url=https%3A%2F%2Fnmiu.org%2Fstrapi%2Fuploads%2F01_DM_7904_8fcffa8332.jpg&w=3840&q=75)